Jednoho dne mě převálcovala pravda
Od té nehody chodím takhle
Tak mi dejte nohy do sádry
Lžete mi o Vietnamu
Když zavřu oči, vidím plameny
Do mramoru vytesal jsem všechna jména
Zalijte mi oči máslem, nalijte mi do uší stříbro
Dejte mi nohy do sádry
Lžete mi o Vietnamu
Proboha, podívej se na to.
Cítím, jak se něco pálí,
Doufám, že je to jen můj mozek
Nacpěte mi do nosu česnek,
Zalijte mi oči máslem, nalijte mi do uší stříbro
Dejte mi nohy do sádry
Lžete mi o Vietnamu
Podívej se na tohle.
Zajímalo by mě, co to jsou za lidi.
Vidět to a druhý den vstát a udělat to znovu.
Poslali jsme bombardéry a vypnuli vám svědomí
Vezmete lidskou bytost a celou ji překroutíte
Poškrábej mi kůži
Svaž mi jazyk whiskou
Nacpěte mi do nosu česnek,
Zalijte mi oči máslem, nalijte mi do uší stříbro
Dejte mi nohy do sádry
Lžete mi o Vietnamu
Nemyslím, že by šlo kohokoliv přesvědčit
nějakým prohlášením.
Všechno bylo vyřčeno, všechny pamflety napsány.
Myslím, že jediné, co se dá udělat,
je zpřítomnit Vietnam v životech lidí.
Pak si ty pamflety možná přečtou,
a budou chtít pochopit naše argumenty.
Říkal jsem si, že by šlo sabotovat BBC,
Stačila by na to vteřina, jeden přepínač,
Jenom říct: Vietnam. Jen to jediné slovo.
A totéž by šlo dělat v kinech – jen mihnutí, políčko filmu.
Četla jsem o čtyřech dívkách z hnutí odporu,
cestují po Vietnamu, těsně po vyhlášení nezávislosti.
Udělalo to na mě dojem,
ne protože by to byla skvělá literatura,
ale protože se ty 4 dívky a celá země
poprvé osvobodily od útlaku – od Japonců, Francouzů,
země byla poprvé jednotná.
A ty čtyři mladé dívky, myslím, že šly ze severu,
A lidé je zdravili a objímali,
A vyvolávali slogany v různých nářečích,
Ale všichni byli jednotní.
Tohle svědectví ve mně vyvolalo pocit,
že bych se toho chtěla sama účastnit,
jak snadno se člověk nadchne pro věc,
zvláště když jde o jednotu země.
Rozzlobení umělci. Začínají schůzi v Camden Town.
Koncerty, divadla, filmy, pochody, debaty,
sympózia, přednášky, čtení poezie.
Jazz, týdenní protest u ambasády USA.
Ženy povedou pochod z Trafalgarského náměstí
Na Hydepark Corner, tam promluví řada lidí,
včetně Dr. Spocka, o kterém jste jistě slyšel.
A nejméně 5 poslanců. Určitě přijďte.
Tohle je docela pěkná fotka.
Proč nepoužijete něco drásavějšího?
To nám připadá trochu laciné, je to přece v televizi.
Napsali jsme dopisy, které se odevzdají ministerskému předsedovi.
Po skončení každé vigilie vezmou 2 lidé své dopisy a
odevzdají je ministerskému předsedovi.
Čte je?
Určitě, jeden můj známý dostal dlouhý
dopis od jeho soukromé tajemnice.
Říkala, že je členkou labour party 30 let,
a že je taky dost zklamaná.
Co se to stalo s našimi syny a muži?
Jsou v jihovýchodní Asii.
A co tam v té jihovýchodní Asii dělají?
Střílejí.
Chtějí se vrátit domů.
Návrat domů!
Nezapomeň na naše přátele.
Nezapomeň shodit bombu za mámu.
George přišel o obě nohy,
Bill oslepl,
Jimovi prostřelili plíce a umírá,
Syfilis se šíří,
Všem, co sloužili, se něco změnilo.
A biskup říká: Cesty boží jsou nevyzpytatelné.
Neprotestují proti vedení války
Ale proti politickým chybám a lžím,
Za které se obětují lidé.
Jménem trpících protestuji proti podvodu,
Který se na nich děje.
Také věřím, že pomohu zničit lhostejný nezájem,
Se kterým většina lidí doma vnímá
Pokračování hrůz, kterých se neúčastní,
A které si ani nedokážou představit.
I hněv proti nespravedlnosti
Zdrsňuje hlas
Leč ani my, kteří jsme chtěli položit základy laskavosti,
Jsme nemohli být laskaví.
Ale vy, až nastane čas, kdy lidé
budou moci pomáhat bližním,
nesuďte nás příliš příkře.
- Ten problém je mezinárodní,
Jedná se o hlas lidstva,
Který se tu snažíme zastupovat.
- Myslíte, že tento týden dojde k něčemu důležitému?
- Nevím, myslím, že jde o ten hlas,
A když se spojí s dalšími,
Mohl by vzbudit pozornost mocných.
A pak by to stálo za to.
- Já mám pocit, že nevzbudí.
- To máte možná pravdu.
Apeloval jsem na přítomné aby,
Když cestují po Británii,
kontaktovali místní pobočky
18 zúčastněných mládežnických organizací.
Za mnou v Londýně chodit nemusí.
Musí se pracovat lokálně.
Než budu končit, jsem velmi potěšen,
Že se skupině mladých lidí podařilo
Promluvit si s Billy Graemsem.
Jezdí sem už léta, ale nikdy se nepovedlo
S ním navázat kontakt…
Co je to vlastně polo-dokument?
Uvedu příklad:
Točíte film o dopadech Vietnamu na Angličany.
To je dokument.
My tady uprostřed záběru mluvíme o Vietnamu.
To je fikce.
Ne. Kdyby to byla fikce,
byli bychom uprostřed záběru,
ale nemluvili bychom o Vietnamu.
Polo-fikce?
Polo dokument.
Jakmile rolník zjistí,
Že je pouhý rolník,
Jakmile se ponížený sluha
všimne svých okovů,
Jeho reakce Vám nebude příjemná.
Možná vás rozseká na kusy.
Všechny naše činy
jsou bojovým pokřikem
Proti imperialismu,
a bitevní hymnou proti
Nepřátelům lidstva.
Jak blízko by byla zářná budoucnost,
Kdyby vypukly dva, tři, nebo mnoho Vietnamů,
Čímž by se síly imperialismu zhroutily
Pod náhlým útokem a rostoucí nenávistí
Všech národů světa.
Ať nás smrt překvapí kdekoliv,
Ať je vítána,
Pokud tomuto našemu bojovému pokřiku
Bude někdo naslouchat.
Kdo to napsal?
Che Guevara.
Na co myslíš?
Na tu v oranžových kalhotách?
Líbí se ti, co?
Jen mě zajímalo, co říká.
Vypadalo to, že ví, co dělá.
Na masových hnutích je něco,
Co mě děsí.
Myslím, že je to ta jejich moc.
Moudrý člověk si asi poradí sám.
Ale jediný způsob, jak něčeho dosáhnout,
Je asi masové hnutí.
A snad nejsou všechny skupiny zkorumpované.
(Herec, vystupující jako americký velvyslanec).
Chci, abyste jasně pochopili,
Proti čemu před naší ambasádou protestujete.
Většina vašich protestů vychází z nepochopení
O čem tato válka je.
Je to velmi jednoduché.
Vietnam je v současnosti ohniskem
Mocenského boje.
Podle nás je náš způsob života lepší,
Než ten komunistický.
Protože tomu věříme,
Nenecháme komunisty obsadit jižní Vietnam.
Proti našim akcím lze protestovat morálně,
Můžete říct, že je špatné,
Aby velmoci zabíjely nevinné lidi.
Ale pokud to říkáte, odsuzuje všechno,
Na čem byla civilizovaná společnost
Posledních 2000 let založena.
USA jsou nejmocnější zemí v dějinách lidstva.
Podle nás používáme naši obrovskou sílu
S většími ohledy, než kterýkoliv národ v dějinách.
V tom spočívá náš morální argument.
Můžete jej odmítnout, ale pokud to uděláte,
Odmítáte tím i samotný koncept mocenského boje.
Uvědomte si, že neprotestujete jen proti válce ve Vietnamu,
Ale i proti celému konceptu spořádané společnosti.
Tohle chcete. Budu vám naslouchat se stejným respektem,
Jako doufám budete naslouchat vy mně.
Ale budu s vámi i nadále nesouhlasit.
Intelektuálové jsou často subjektivní a individualističtí.
Nepřemýšlí prakticky.
A jsou nerozhodní.
Dokud se srdcem i duší nevrhnou do masového
Revolučního boje.
Dobrý, já to tam hodím.
Prosil bych kancelář George Browna.
Můžeme s ním mluvit?
Není tu.
Revoluce není večírek, ani psaní eseje,
Nebo malování obrazu, nebo vyšívání.
Nemůže být tak rafinovaná, uvolněná a jemná.
Tak střídmá, laskavá, zdvořilá, zdrženlivá, a velkorysá.
Revoluce je povstání.
Akt násilí.
Kterým jedna třída svrhává druhou.
Tak tady je máme.
V nebezpečí to vždycky hrají na obě strany…
Tak do toho!
Promiňte, vy jste poslanec, že?
Vás jsme viděl v televizi.
On je v televizi otevřenější než já,
protože je na pravém křídle strany.
Co vás trápí?
Jmenuju se Martin.
Slyším, že se bavíte o politice.
Nedávnou jsem se chtěl sejít
s ministerským předsedou.
To je hrozné ticho…
Chtěl jsem s ním mluvit o vládní politice
Ohledně Vietnamu.
O obraně jsme debatovali zrovna včera.
Ale nebylo to jenom o Vietnamu.
Na co jste se jej chtěl zeptat?
Chtěl jsem se zeptat, kdy se konečně
Labouristická politika vyjasní.
Ta je přece naprosto jasná!
Nepleťme tu politiku strany s politikou vlády.
Já nejsem v exekutivě, takže za ni nenesu zodpovědnost.
Každopádně, vládní politika je jasná.
Co by měla podle vás vláda dělat?
Chtěl bych, aby zcela přestali podporovat
americkou politiku ve Vietnamu.
Jednostranně se od nich distancovat?
Podle vás bychom měli udělat pravý opak,
Více se angažovat.
Chce tam poslat britské vojáky.
Ukázalo by to Americe, že má další spojence,
Protože Austrálie, Nový Zéland a některé asijské mocnosti
Spojenci jsou.
Zeptejme se tady Kingsleyho, co si myslí
O poslání britských vojáků do Vietnamu.
Asi nesouhlasí?
Já myslím, že jsme si prožili dost náboženských válek,
Abychom se do toho pletli ještě jiným.
Jinak ale s Američany sympatizuji,
Jejich důvody jsou vysoce morální.
Pokud lidé přijmou, že je americká
pozice v podstatě správná,
nebo že bychom měli alespoň schvalovat, co dělají,
pak je argument Kingsley Amise,
že nechceme přispět ani symbolicky,
není logický ani racionální.
- Představa, že se komunismus musí vymítit,
Mě absolutně nedává smysl.
- Jak říkal Reggie, pozice USA byla od počátku taková,
Že musí alespoň bránit hranici svobodného světa,
pokud se tedy shodneme, že něco takového existuje.
A my bychom je v tom podle mě měli podporovat,
Protože si to přejí.
- Pokud má ovšem smysl podporovat
obranu nesprávné hranice.
Ve Vietnamu se podle mě dostali
Do chaotické situace, a nevím,
Proč bychom se k nim měli přidávat.
- Podle mě je svobodná společnost důležitá,
Kdybychom ji neměli, tak se tady ani nebavíme.
Je velmi nešťastné, že se musí svobodná společnost
Hájit zrovna v Jižním Vietnamu.
- Tam je to v tuto chvíli jedno velké bojiště.
Lidé denně umírají, přicházejí o končetiny,
A vy tu sedíte, na párty, a říkáte:
Měli bychom vyslat vojáky…
- Jste pacifista?
- Ano.
- Existují podle vás spravedlivé války?
Co americká účast ve druhé světové válce?
- Držme se věci, to je technická otázka, já opravdu nevím.
Bavím se jen o této.
- Jak na to odpovíte? Existuje ospravedlnitelná válka?
- On myslí, že tahle je.
- Ne, ne. Podle něj jsou všechny špatné, a tedy i tato.
- Názor britské vlády je takový,
že by měla podporovat USA
v podstatě ve všech intervencích.
- Jde o to, jestli považujeme ruský
Nebo čínský komunismus za nebezpečí.
Když to člověk řekne, je označen za McCarthyistu.
Ale podle mě to nebezpečí je.
Lidé v komunismu žijí velmi nepříjemné,
ohavné a reakční životy.
Podle mě země připravená lidi před tímto osudem bránit
Zasluhuje náš obdiv, ne pohrdání.
- Já žiji v oblasti, kde nechci být
obětí ruského imperialismu.
A podle mě Vietnamci nechtějí být
obětí čínského imperialismu.
Ať bílého nebo rudého.
- Pokud by se Američané tento měsíc stáhli,
Prolila by komunistická vláda víc krve,
Než samotná válka.
Změnilo by toto váš postoj?
- To jen předpokládáte, nevíte to.
- Ale samozřejmě to víme.
- Jako to víte?
- Komunisté vraždí. Je to zkušenost.
Posílají lidi do vězení a tam je zabíjejí.
To přece nemůžete popřít.
- Politici si málokdy mohou vybírat,
Co by se jim líbilo.
My bychom samozřejmě chtěli mírový Vietnam.
Ale to prostě nejde.
Máme tu jen nepříjemné alternativy.
Ve Vietnamu je válka, na asijské poměry
ani ne nepříliš krvavá.
Ve Vietnamu nezemře zdaleka
tolik lidí, jako na silnicích.
- Lidé tam neustále hoří –
rolníci, civilisté, pacienti, lékaři,
sestry, děti, jsou záměrně zapalováni.
- A stovky lidí denně uhoří v autech.
- Ale s tímto se dá něco dělat.
- A co? Přesto jezdíme po cestách.
Máme samé nepříjemné možnosti:
Pokračovat ve válce, nebo ji zastavit.
A věřte mi, ta následná jatka
si neumíte ani představit.
- Vraťme se k podstatě věci.
Vy si tady sedíte a tam trhají bomby lidi na kusy.
- Podle vás s nimi nemáme soucit?
Jak jej tedy máme vyjádřit,
požádat Američany o stažení?
- Mně se zdá, že za humanitární
považujete pouze své argumenty,
což není pravda.
- Mně vadí hlavně přehnané používání napalmu.
Hlavně proti rolníkům.
- Počet lidí, kteří byli Američany záměrně
zabiti napalmem, je poměrně malý.
- Myslíte omylem?
- Ne, myslím bombardováním.
- A odkud jsou tedy všechny ty fotky?
- Chyby se dělají vždycky.
Napalm je velmi stará zbraň,
Používali jej už v Byzanci před 1500 lety.
Řeknu to takto:
Pochybujete snad, že chceme mír?
Že rusové chtějí mír? Že nepřesvědčují Hanoj?
Že my nepřesvědčujeme USA?
Ale prostě to nejde.
- Proč nezkusíme něco jiného?
- Co?
- Nevím! Vy jste politici!
- Možnosti Británie něco udělat s válkou,
které se přímo neúčastní,
jsou velmi omezené.
- Kdyby Američané požádali předsedu vlády
O jasné gesto, například poslat vojáky,
Nemohl by to kvůli protestům udělat.
Kvůli všem těm drobnostem
V posledních letech,
Pochody, dopisy, atd.
Rozštěpilo by to labouristickou stranu.
- Souhlasím s vámi, že předseda vlády
by nemohl poslat vojáky.
- Británie má vlastní odstrašující jaderné zbraně,
A kdyby se předseda vlády rozhodl,
Vojáky by samozřejmě poslat mohl.
Chudáci novináři v Saigonu
Sedí jak Pavlovovi psi,
Jejichž podmíněné reflexy nefungují.
Vyprávíme si příběhy navzájem.
Saigon je jediné město na světě,
Kde se na ulicích hromadí odpadky,
A místo nich se pálí lidi.
- Vojáci šli dnes do oblasti 2 x 3 km,
Která byla bombardována z B-52,
A podle vás tam nenašli žádné těla
Ani zbořené budovy.
- Přesně tak.
- Nic tam nenašli.
- Kolik tun bomb bylo shozeno?
- Přesně nevím.
Pokud tedy chcete komplexní
pohled na válku ve Vietnamu,
držte se od ní co nejdál.
Viděls v televizi ten film o Vietnamu?
Nestavěl se na ničí stranu.
Neutrální.
Lidský pohled na obyčejného člověka,
Který žije a umírá ve špíně moderní války.
Krása.
Mučení se málokdy používá
Pouze k získávání informací.
Stal se z něj cíl sám o sobě.
Prostředek k terorizování obyvatelstva,
A ventilování frustrace amerických sil,
Obklíčených nepřítelem,
Který je všude a zároveň nikde,
Který udeří a zmizí v džungli.
Řada vojáků bila vojáky Vietcongu s potěšením.
Vyslýchaní při výsleších umírají tak často,
Že získávání informací vypadá jako podružné.
Ve Vietnamu se mučení stalo způsobem života a smrti.
A stále častěji se z něj stává americký způsob smrti.
Z knihy Nová tvář války, 1965
Nechápu to.
Já taky ne.
Myslíte, že se opravdu baví?
Ano, společnost z nich dělá násilníky.
Je to podvědomé.
Užívají si svůj život,
Díky ekonomické jistotě,
Která je založena na systému,
Který jim umožňuje užívat si luxusu.
A zajistí jim ho?
Ne, jsou ztraceni, je to pro ně beznadějné.
Oni? Proč?
Protože lidé, které jejich společnost utlačuje,
Se spojí a smetou je z povrchu zemského.
Kdo to udělá?
Lidé ze třetího světa, barevní,
Které tato společnost utlačuje.
Proč si to myslíte?
Protože si kdysi začali myslet,
že jsou všem nadřazení.
A vyvinuli zbraně,
Které jim umožnily tuto pozici udržovat.
A utlačovali a potlačovali,
Ničili společnosti, kultury, národy, lidstvo.
Takže si myslíte, že teď mají být rozdrceni?
Bude zničena společnost, ve které žijí,
Výhody a zisky, které stojí
Na útlaku a potlačování jiných národů,
Takže budou muset být nutně rozdrceni,
Nebo budou muset rozdrtit tyto společnosti.
- Neprodukují podobné postoje jen další násilí?
- Ne, bílé násilí plodí násilí barevných.
A teď se stane cílem této reakce.
Bílé násilí je v Asii, Africe, Latinské Americe,
A znásilňuje svět.
Oni tvrdili, že přináší „civilizaci“ a pomoc.
Ale my víme, že to není pravda.
A nevěří tomu už ani bílí.
Podívejte se na tu krásnou Vietnamku.
Utláčí ji stejní lidé, jako mě.
Není nádherná?
Hned bych ji objal.
Jak se jmenuje?
Jacqueline.
Těší nás.
Byla jste od bombardování ve Vietnamu?
Byla jsem tam v lednu. Co si o tom myslíte?
Jediná možnost pro Vietnamce
je zabít každého Američana,
který tam vstoupí.
Asi to cítíme stejně, ale řekli bychom to jinak.
Jak?
Chceme jen, aby nás nechali na pokoji.
My to po nich v USA chceme už 400 let.
Co bude pak?
Nevidím žádné řešení.
- A co vaši lidé?
- Možná, že to taky nechtějí,
Protože když něco chcete,
Děláte všechno, abyste to získali.
A Vietnamci na severu něco chtějí,
Ale masy na jihu asi nedospěly k bodu,
Kdy chtějí mír.
- Co nechtějí, mír?
Je rozdíl mezi mírem a osvobozením, ne?
Můžete mít nespravedlnost v míru. Není to pravda?
Můžete být v míru otrokem.
Takže mír není odpověď.
Osvobození je odpověď.
O tom byste měli mluvit, ne o míru.
My mluvíme o osvobození.
- Ale nakonec chcete mír?
- Ale mír není možný,
dokud si nejsou všichni rovni.
- Vy ale v tuto chvíli vypadáte svobodně.
- Vypadám mírumilovně.
- Vy vypadáte svobodně. Jste svobodná?
- Já bych se vás zeptala,
proč se nepovažujete za svobodného?
- Protože jsem utlačován.
- Jste vy osobně utlačován?
- Jsem utlačován pro svou barvu kůže.
- Mluvíte za svůj lid nebo za sebe?
- Bojuji za sebe, protože každý musí za sebe bojovat.
A ve vyšším smyslu bojuju za svůj lid.
Ale pokud nejste za sebe, kdo za vás bude?
Pokud nebojujete za své lidi, kdo bude?
Američani říkají, že bojují.
za právo Vietnamců na svobodné volby?
Co to znamená?
To my v USA dobře známe.
Máme je už 400 let.
Jediným řešením je více Vietnamů
Po celém světě.
Aby moc USA a podobných mocností
Nemohla vést podobné války.
Protože se celý třetí svět bude bránit.
Včetně černochů v USA,
Kteří cítí, že bojují stejný boj,
Jako Vietnamský lid.
- Položil jsem otázku
jednomu velmi pravicovému Angličanovi,
který byl tak dogmatický,
že byl připraven nechat za sebe jiné lidi umírat.
Nemyslíte, že pokud budete tak dogmatický,
Dospějete jednou ke stejné identitě, jako on?
- Nemyslím.
Čin nelze izolovat od jeho důvodů.
Můžete například spáchat vraždu, z řady důvodů.
Můžete být americký voják,
vraždící ve Vietnamu,
Protože se mylně domníváte,
že bojujete za demokracii
Proti komunismu, ať to znamená cokoliv.
- Nebo můžete spáchat vraždu
Jako Vietnamec v chýši, když přiběhne voják
A namíří vám na hlavu.
Nic jiného nezbude – a to je sebeobrana.
Jde o totéž – někdo je zabit.
- Před tím jste ale nemluvil
o sebeobraně, ale o čirém násilí.
- Ze strany utlačovaných
je jakékoliv násilí sebeobranou.
Jsou různé typy násilí.
Bílá společnost se snaží obelhat lidi.
Například v Indii se provádí sterilizace,
To je ten nejstrašnější akt násilí.
Sterilizovat lidskou bytost.
To je násilnější, než někoho zastřelit.
- Co může člověka přimět k sebeupálení?
- Nevím.
Nikdy jsem nad tím ani nepřemýšlel.
Nikdy mě to nenapadlo.
že by někdo mohl zajít tak daleko.
- Můžu vzít do svatyně přítele?
- Zajisté.
- Až vejde, stoupnete si,
Až si sedne, můžete si sednout.
- Chtěl jsem jen položit pár otázek
o válce ve Vietnamu a buddhismu.
Viděl jsem film, a v něm velmi
silnou scénu, ve které se upálí buddhistický mnich.
Kdybych k vám přišel s tím,
Že chci udělat něco pro Vietnamce,
Upálit se,
Co byste řekl?
- Víte, my souhlasíme s tím
prvním upáleným mnichem,
Ale jeho následovníky už nepodporujeme.
Takže to nedělejte,
Můžete nám pomoci jinak.
A kdybych vás ignoroval
A přesto to udělal,
Co byste řekl.
- Pokud máte rád Vietnamce,
Neměl byste mě ignorovat.
Prosíme vás, abyste tu bolestnou
Oběť nepodstupoval.
Nesmíme si brát život,
Můžeme pouze spalovat
Pochopte, v buddhismu nebereme život,
Neboť jej považujeme za cenný.
Říkáme lidem, aby jej respektovali,
Ne brali.
Ale zároveň ji říkáme,
Aby pálili chamtivost, zlou vůli a klam…
- Co si myslíte o Normanu Morrisonovi?
- Kdo to je?
- Nikdo o něm neslyšel?
Byl to výjimečný muž, kvaker,
Který provedl neobvyklý čin.
Upálil se před Pentagonem
Na protest proti válce ve Vietnamu.
Pracuju v kanceláři v Londýně,
A všude kolem jsou plakáty
O rovnosti ras a hesla o tom,
Že Vietnam je zbytečný.
A říkám si, že kdybych ty citáty
Chápal doslovně,
Musel bych brát svůj život mnohem vážněji.
Posledních 48 hodin života Normana Morrisona,
Vypráví jeho žena a odehrává se v Londýně.
Ráno pracoval na návrhu prohlášení o Vietnamu,
Ale nenaznačoval, že
se se chystá k něčemu drastickému.
Už ho to kdysi napadlo,
Ale jako formu protestu to odmítl.
Neměl sklony k sebevraždě,
Příliš miloval život.
Byl šikovný opravář. Staré věci raději opravoval,
Než by kupoval nové. Byl by skvělý vetešník.
Kdybych cítila, na co myslí, snažila bych se mu to rozmluvit.
Snažila bych se najít jnou alternativu.
Nechápal, že většina lidí
považuje za hlavní svou rodinu.
Nerozlišoval mezi svou rodinou
A zbytkem a lidstva.
Toho rána pan Morrison údajně zavolal,
Že je nachlazený a zůstane doma.
Ten poslední den myslel
manžel na dva články.
Jeden byl z Washingtonského týdeníku
I. F. Stonea.
Článek citoval Otce Curriena,
Francouzského kněze pro 17,000
Vietnamských utečenců, a popisoval
Bombardování kostela a vesnice.
„Viděl jsem věřící hořet v napalmu.
Viděl jsem těla žen a dětí roztrhané na kusy.
Druhý článek byl dopis
V Baltimore Evening Sun.
Vyzýval odpůrce války ve Vietnamu
K napsání dopisu kongresmanům.
Považovala jsem to za dobrý dopis,
Ale Norman nesouhlasil.
Řekl: Bože můj, to všechno
Jsem už udělal, ale asi to nestačí.
Co ještě můžu u dělat? Je zřejmé,
Že už myslel na sebepoškození
A já jsem mu musela připadat
Strašně nedůležitá.
V konverzaci se zmínil,
Že se nikdy necítil lépe ani správněji.
Vidím ho tam sedět, ale
Přesná slova si nepamatuji.
Vím, že se nic nezdálo nenormální.
Určitě chtěl ve mně vyvolat dojem,
Že je naprosto při smyslech.
Odešla jsem z domu
Kolem 3 hodiny
Pro děti do školy.
Když jsem se za hodinu vrátila,
Norman s Emily byli pryč.
Napsal lístek, že si půjčil auto
A odjel do Washingtonu.
O té události jsem se dozvěděla
Od reportéra kolem 6 hodiny.
Nevím, proč si vzal Emily,
Protože nevíme, co přesně plánoval.
Možná, že její přítomnost symbolizovala
Nevinné děti, umírající v této
A ve všech válkách.
Není známo, zda chtěl upálit i svou dceru.
Říká se, že ochranka Pentagonu
Mu ji vytrhla z rukou poté,
Co se zapálil.
Od Normanovy smrti
Jsem chtěla zajet k Pentagonu.
Šlo jen o to kdy.
Trvalo to rok a půl,
Než jsem to dokázala.
Byla to svým způsobem pouť.
Jela se mnou nejlepší přítelkyně
Se dvěma dětmi.
Byl hezký den,
Parkovali jsme naproti vchodu
Za řekou.
A prošli jsme chodbami Pentagonu.
Konečně jsme byli na místě,
Přímo pod okny ministra McNamary.
Hlídač řekl mé přítelkyni
Kdy k upálení došlo.
Přítomnost na místě
Mi ten čin učinila ještě reálnějším.
Toto byl Pentagon, plánovací
Centrum války ve Vietnamu.
Za námi, ze řekou Potomac,
Bylo hlavní město USA,
Považované za pevnost spravedlnosti
A svobody.
Vypadalo to tak nemístně.
Děti si hrály s květinami,
Kousek od místa, kde stál.
Kdoví, jestli si to Emily podvědomě pamatovala.
Odešli jsme po pár minutách.
Na dvoře Pentagonu si zaměstnanci
Užívali polední přestávku.
Uprostřed dvora byla venkovní restaurace,
Obklopená stolky se slunečníky,
Kde lidé jedli.
Obě jsme měly stejné pocity,
při průchodu tím ostrůvkem veselosti
v srdci tak vážného a krvavého podniku.
Připadalo nám to trochu neskutečné,
Jako bychom byly v divadelní hře nebo filmu.
V hlavních rolích, přičemž ostatní o své
Účasti nic neví.
Zajímalo mě, jak ti lidé asi
Reagovalo na Normanovu oběť,
Co si mysleli, jak se k tomu postavili?
Změnilo to něco?
Mohla jsem se pouze dohadovat.
S pozdravem
M. Morrisonová
Já se mohu také jenom dohadovat,
Co si ti lidé mysleli,
Ale docela přesně vím,
Co si o tom mysleli lidé v severním Vietnamu.
Protože jsem byl toho dne náhodou v Hanoji.
Mělo to téměř neuvěřitelně silný dopad.
Byla to pro ně asi jediná zpráva ze zahraničí
Za poslední rok.
Komunisté si Morrisona v podstatě kanonizovali.
Byl na praporech, demonstrovalo se.
Podle mě to bylo mimořádně přecitlivělé gesto.
Nejsem si jist, zda jsem jej zcela podporoval,
Kvůli té neuvěřitelné reakci v severním Vietnamu.
Dalo jim to zcela nevyvážený pohled
Na veřejné mínění v USA.
Přesto má Norman Morrison
památníky po celé Hanoji,
jmenuje se po něm i ulice, nebo měla.
Nejspíš žádný Evropan,
jak musíme říkat i Američanům,
nikdy tak hluboce nezasáhl asijskou společnost.
I když po jeho upálení strašným výkřikem,
Zůstávají USA hluché.
Slyšeli jsme o reakci v severním Vietnamu.
Tragédií je, že v USA není žádná reakce,
Nebo je negativní.
Vláda USA se není naprosto
schopna poučit, Od lidí,
kteří proti ní protestují,
Žili jsme ve dvou rovinách:
Zaprvé víte o hrůzách ve světě
A chcete s nimi něco udělat.
To jedna úroveň,
Na které obyčejní, slušní, humánní
Lidé žijí.
Ale v rovině politiky, válek,
Na které nemám vliv,
Tam je lepší se držet stranou –
Tak to říkali nacisté.
Nic o tom nevím, nezajímá mě to.
Existuje všeobecný strach z toho,
Co vám může vláda udělat.
Raději se držet stranou.
Zajímat se o popálené dítě.
Na druhou stranu se nezajímat o to,
Co jej popálilo.
Většina z nás žije nějakým
způsobem v těchto dvou světech.
Mně připadá, že jediné, co Američany dojímá,
Je smrt jejich synů a bratrů ve Vietnamu,
Ale nepohne s nimi tak, jak bychom chtěli.
Nemůžou věřit, že umírají zbytečně,
Musí věřit, že je to pro dobrou věc.
Musíme věřit, že je to dobrá válka,
protože zemřeli.
Ti kluci okamžitě negují obraz toho,
Kdo se upálil. Okamžitě se na něj zapomene.
V ničem nepomohl.
Musíme se sami sebe zeptat,
Zda je protest správným slovem,
Popisujícím to, co je nutno udělat.
Zdá se, že čelíme společnosti,
Která náhle odkrývá své vnitřní já.
Své vnitřní studnice odhodlání k činu.
Myslím, že to všechny dost překvapilo.
Teď musíme pochopit, že USA,
Které shazují na vesnice napalm,
Existují, a my se je musíme snažit pochopit,
V kontextu její minulosti.
Musíme pochopit, jaká je naše role,
Abychom zabránili této společnosti
Změnit se v technické monstrum.
Pokud jde o samotnou Čínu,
Pokud bychom se sami dostali
Do konfliktu s Čínou,
Mohli bychom ji srazit na kolena
Bombardováním?
Jaderným?
Řekněme nejdřív konvenčním.
Nakonec by se stejně musely
použít jaderné zbraně.
A kdybychom je použili,
Způsobilo by to hrozivé škody.
Naše zásoby jsou obrovské.
Ničení by se vymykalo chápání.
Chápání?
Ano.
I kdybychom je zničili jadernými bombami,
Co by vyžadovala fyzická
okupace Číny Americkou pozemní armádou,
aby se Čína opravdu ovládla?
Obsazení domů a klíčových oblastí.
Kolik by to vyžadovalo amerických vojáků?
To nevím, pane, musel bych hádat.
SENÁTNÍ VÝBOR PRO ZAHRANIČNÍ ZÁLEŽITOSTI,
ÚNOR 1966
Jsem pilotem americké evakuační helikoptéry.
Prováděl jsem evakuace, ale nestává se to často.
Dívám se na ty malé lidi a říkám si,
Asi mají rodiny a bojí se o ně jako já.
Měli bychom pro něj mít soucit,
Ať dělá co dělá,
je svým způsobem stejný idealista, jako my.
Škoda, že je špatně informován.
Každý den si čtu v bibli,
Píšu každý den ženě.
Protože nesouhlasím s kouřením,
Beru si svůj příděl cigaret
A přede všemi je roztrhám.
Ostatní vojáky to štve.
Nemyslím si, že by mladík jako vy,
Mohl vůbec chápat, o co ve Vietnamu jde.
USA slíbily Vietnamcům lepší život.
Prezident Johnson řekl:
V době zkoušek budeme mluvit
o naději a sklizni.
Poslali jsme do vesnic 25000 inženýrů a techniků,
Pomohli jsme postavit 2800 škol,
Téměř trojnásobek průměru za poslední dekádu.
Vyškolili jsme 13400 učitelů,
Což je osminásobek průměru za poslední dekádu.
Rozdali jsme skoro 6 milionů učebnic.
Vyškolili jsme čtvrtinu současného počtu lékařů.
A navíc jsme věnovali 275 milionů dolarů
Na ekonomickou pomoc.
Myslíš, že to promítají v USA?
Určitě.
A co v Hanoji?
Kdepak.
Co to dokazuje?
Naprosto nic.
Měsíc nad Minnesotou.
SKUTEČNÝ PŘÍBĚH BARRYHO BONDHUSE.
branci, který vylil 2 vědra vlastních výkalů na povolávací rozkaz.
Barry Bondhus byl odsouzen
na 18 měsíců do vězení
a dostal pokutu 2500 dolarů.
Paulo, kdo to je?
Je to dezertér.
Odkud utekl?
Z americké armády.
Vietnam.
NORIMBERSKÝ PROCES POVAŽOVAL
VOJÁKY ZA ZODPOVĚDNÉ ZA SVÉ VÁLEČNÉ ČINY.
Jednou za měsíc ti kluci dostanou
3-4 dny volna v Saignou.
Říká se tomu odpočinek a rekreace.
Dostanou peníze, jedou do města,
Ubytují se v hotelu. Oblečou se do civilu.
Koupí pár dárků domů.
Toulají se zablácenými, přeplněnými ulicemi.
Je to poprvé, co mají ve Vietnamu
Čas zastavit se a zamyslet se.
A tehdy je napadne:
Co tady ksakru dělám?
A hned poté:
Co tady hergot do hajzlu dělám?
Co se stalo minulý týden, předtím, atd.?
Ti kluci předtím nikdy nepili,
Ale najednou mají chuť,
Chtějí si s někým popovídat.
Ale v Saigonu mají minimum možností.
Saigon je jeden velký bordel.
Prohlásil to senátor Fullbright,
Aniž by tušil, jak moc má pravdu.
Saigon je město bordelů, pasáků,
Poskoků a kapsářů.
Taxikářů, hokynářů – všichni
Na vás chtějí vydělat.
Protože vědí, že jste tam na chvíli.
Všichni žijí v přítomnosti,
Protože vědí, že prohrajete.
Nenávidí vás.
Tento 19-letý kluk je ve městě,
Kde jej nenávidí.
Je citlivý a cítí to.
Nikdo kolem se nesměje.
Nikdo se neseznamuje.
Míjí 20 barů, s holkama a pasákama.
A ty říkají: kup mi ještě drink a půjdeme.
A samozřejmě nejdou.
A ti kluci jsou čím dál víc namol.
Ozbrojení, i když v civilu.
Protože jim říkají, že Saigon je nebezpečný.
Nikdy nevěř Vietnamci.
Chlap vedle tebe může být z Vietcongu.
Pokud udělá podezřelý pohyb, střílej.
Atmosféra v těch barech není divoký západ,
Je tam skutečná nenávist.
Nedůvěra, touha po lásce.
Ví, že je podvádí, chtějí se s někým vyspat.
Další alternativou pro toho chlapce
Jsou queer bary.
Před třemi lety tam nebyl žádný.
Teď jich je 5 nebo 6, velkých.
Kšeft jen kvete.
Kromě hardcore homosexuálů,
Které najdete po celém světě,
Do nich chodí i mladí kluci,
Kteří v nich hledají lidské city.
Nejde jim o sex,
Protože pokud skončíte s někým
Namol v posteli, 100% chytíte syfilis
Nebo něco podobného.
A to nechtějí.
Chtějí někoho, kdo je vyslechne,
koupí jim drink, přítele, kámoše.
A tak v tom baru hledají kámoše.
A za ty tři dny v Saigonu
Bude mít téměř určitě každý
z nich nějaký románek.
První. První sexuální zkušenost v životě.
A ta bude homosexuální.
Má to na ty kluky mimořádný dopad.
Protože jde o dvojí ponížení.
Ne ponížení, ale dvojité znechucení.
Protože většina z nich jsou puritáni z malých měst.
Kalvinistická výchova.
Ne totálně kalvinistická,
Ale učili je, že homosexualita je hrozný hřích,
Jen o stupínek horší, než komunismus.
A najednou bojují proti komunismu a jsou teplí,
A to v nich vyvolá konflikt, který nezvládnou.
Byl v posteli s mužem.
Opil se, byl v Saigonu.
Město páchne odpadky,
protože je už měsíce nikdo neodváží.
Probudí se v posteli s mužem
A všude páchnou odpadky.
A on cítí, že se choval nevlastenecky,
Neamericky, proti svému přesvědčení.
A přece si popovídali, podělil se o svou vinu,
A pochybnosti o válce.
A ti kluci pak jdou do akce,
Nesou v sobě tu zkušenost.
Znával jsem v New Yorku chlápka,
Lehával na posteli
A kouřil trávu.
Poslouchal asijskou hudbu.
Pojídal při tom bílé chlazené broskve.
A fotil se, pozoroval se,
Jak se na sebe dívá.
Byl to filosof.
Říkával:
Hlupák se žene, kam moudrý se nehoní.
Moudrý neválčí, místo to si honí.
Já jsem Margie Lorenz.
Pracujeme na tomhle filmu
O Vietnamu už dlouho.
Většinou nás to baví.
S jednou věcí si dělám velké starosti.
A on říká: Co?
Dlouho jsem hledal,
Jak říci přesně to, co myslím.
A říkám: Chci vědět,
Zda si myslíte, že jsem normální.
A on říká: Co považujte za normální?
A já se zase dostal do pasti.
Chtěl jsem mu to vysvětlit.
A on se ptá: S čím přesně si děláte starosti?
A já, že si dělám starosti o druhé,
O sebe, a o utrpení lidí.
A chci se vás zeptat,
Zda je to v našem životě normální?
Já vážně věřím,
Že někde je nebe.
Zahrajeme si?
Až řeknu 2.
1, 4, 3, 7, 6, 9, 2.
Teď hrajem na devítku.
5 7 3 5 7 8 2 9.
Přimlouváme se za zrušení války.
Nechceme válku, ale ta se dá
zrušit pouze válkou.
Abychom se mohli zbavit zbraně,
Musíme se jí nejdříve chopit.
Vždycky můžu ještě zapálit americkou ambasádu.
Přivádí mě sem váš dopis Markovi.
Udělal na něj velký dojem.
A na mě také.
Vypadá to, že jste pozorní lidé.
A že sdílíte náš názor na protest proti válce.
Možná bychom si mohli pomoci.
Jde o to, kde chcete začít.
Proti čemu protestujete?
My to nevíme.
Protestujeme, protože chceme,
aby válka skončila.
Jen skončila?
Ano, pro tuto chvíli.
To je začátek.
Pro nás určitě.
Otázka zní: války začínají a končí
Za určitých podmínek.
Válka může skončit pouze za podmínky,
Že Američany z Vietnamu vyženou.
A oni neodejdou, dokud tlak na ně
Nenaroste a sever neuspěje vojensky.
Dokud je nedonutí odejít.
Pro Vietnamce je to jedná možnost.
- Zdá se, že žádná jiná možnost neexistuje.
- Tak proč chcete, aby válka přestala?
- Protože jsou zabíjení lidé. Jsou mrzačeny děti.
- Umřít se dá dvojím způsobem.
Buď proto, že je společnost tak zkažená,
Že se nedá žít.
Nebo můžete umřít pozitivně a záměrně.
Protože máte něco, co je vám drahé,
A chcete to uchovat.
- Nedá se jenom říct přestaňte zabíjet.
Protože pacifistický postoj
Lze tolerovat pouze za určitých okolností.
Bylo to v pořádku v roce 1914,
Protože to byla směšná válka.
V roce 1939 to nebylo v pořádku,
Protože se bojovalo proti něčemu,
Co se muselo zastavit.
Museli jsme se zbavit Hitlera,
Nacismu a koncentráků.
Podle mě to co dělají USA ve Vietnamu
Je plně srovnatelné s nacistickými koncentráky.
- Vy v podstatě říkáte, že válka je špatná,
Což není zrovna hluboká myšlenka.
Protože každý rok zemře
7-8 tisíc lidí na silnicích
Ale kvůli tomu se nikdo neupálí.
- To je podle mě hloupost.
A Vietnamci nemají možnost volby.
Protože je bombardují.
- Mají se snad vzdát?
- Bombardovaní lidé nemůžou dělat nic,
Nemůžou se vzdát ani nevzdát.
Jde o lidi, kteří tomu velí.
- Ve Vietnamu tomu mimo
území loutkového režimu
velí celá populace,
žádná malá klika, podporovaná armádou.
- Je to válka odporu proti útlaku.
Dokud neustane útlak, mají zastavit válku?
V roce 1954 válka nebyla,
Ale byl útlak – tak vzniklo hnutí odporu.
Jako odpor vůči utlačovatelskému režimu.
Který zabil obrovské množství lidí.
- Náš argument je drsný,
Ale za určitých okolností
je jediným způsobem,
jak změnit mocenskou rovnováhu,
jakkoliv je to brutální,
je násilím.
- Vy tedy myslíte, že Američané
se dají vyhnat pouze vojensky?
Může veřejný názor nějak pomoci?
- Jasně, je to nesmírně důležité.
Ale musí také navázat politické vazby,
A ujasnit si, co bude alternativou
K současným hrůzám a fragmentaci.
Ano, zvěrstva, páchaná Američany jsou nechutná.
A všichni je chtějí zastavit.
- Ale zvěrstva páchají obě strany.
- Tady je ale třeba udělat rozdíl.
Ano, válka je hrozná a lidé jsou zabíjeni.
Ale mezi tímto a tím, co dělají Američané,
Je podstatný rozdíl.
Oni nezabíjejí jen v rámci boje.
Podívejte se na ty zbraně – defolianty,
Chemické zbraně a jiné.
Zeptejte se Martina, byl Hanoji.
On to viděl.
Takové bomby tam shazují.
- Tohle je Americká tříštivá
protipěchotní bomba.
Je vyrobena z ocelových plíšků,
Jedno letadlo jich shodí až 2000,
A zasáhnou lidi na ploše až 3 fotbalových hřišť
Ta zbraň je vyrobena na zabíjení lidí.
Chci říct, že je rozdíl mezi
systematickým likvidováním
a činností osvobozeneckého hnutí,
což je velmi přesně plánované
zabíjení určitých vesnických vůdců.
Vesnici se oznámí, že ten a ten bude zlikvidován,
Uvedou důvody, a zlikvidují jej.
Bomby občas zasáhnou i jiné lidi.
Ale nepoužívají protipěchotní bomby,
A nemají bombardéry.
- Pokud to znamená,
Že musí jedna válka střídat druhou,
Dokud nebude celý svět komunistický,
Jste pro?
- Komunismus není příliš užitečné slovo.
Záleží, jestli myslíte jugoslávský komunismus,
Čínský, ruský, nebo Castrův,
Nebo Hanojský komunismus,
Který se podle všeho liší od čínského,
Nebo ten, který myslí osvobozenecká fronta,
Což není totéž, co Hanoj.
Když použijete jeden velký společný termín,
Spadnete do americké pasti:
Nazvete to paušalizujícím slovem
A máte paušalizující reakci –
Nenávist a předsudky.
- Podle mě je osvobozenecká fronta
Dobrá věc. Měla by vyhrát.
Společnost, kterou chce vybudovat,
Je mnohem lepší, než ta současná saigonská.
Neslyšíte ty příběhy o dětské prostituci v Saigonu?
Hyperinflace, groteskní podstata saigonské společnosti.
V porovnání s úspěchy severu.
- Vidíte to velmi černobíle.
Jste si jisti, že v severním Vietnamu nejsou prostitutky?
- V Hanoji mi říkali, že je tam všehovšudy 5 prostitutek.
A jsou bez kšeftu.
- Ale vážně, podívejte se na sever –
Pokrok je vidět všude.
V roce 1954 to byla zaostalá země,
80 let zanedbávaná.
Pak převzal vládu Ho-či Minh,
A udělal se velký pokrok.
V zemědělství, školství,
Zdravotnictví – postavili 480 nemocnic,
A režim je díky tomu velmi populární.
- Kdyby šlo jen o peníze na sociální služby,
Američanům by stačilo
zafinancovat jihovietnamské…
- Ale to neudělali. Postavili jen 80 nemocnic.
Jsou tam už několik let.
A lékaři, kteří tam byli, říkají,
Že podmínky v nemocnicích jsou hrozné.
Na severu to tak není –
nemocnice jsou skvěle řízené,
ty které zbyly po bombardování.
Než jsem tam jel,
Politických debat jsem se neúčastnil,
Ale od návratu se velmi angažuji,
Protože chci lidem sdělit, co se děje.
- Na reakci na Vietnam je zajímavé to,
Že nevychází z levicových institucí,
Ale od lidí mimo ně.
- Jednoduchý příklad:
Nikdo z nás není v žádné politické straně.
- Nezajímá nás to. A to je ta nová
Podstata politiky, je individuálnější
A zodpovědnější. Musíte jít a naslouchat.
Protože vám to nikdo nenaservíruje,
v Rudém Právu ani jinde.
Musíte naslouchat a převzít
Nesmírnou individuální zodpovědnost.
- Vy o té válce samozřejmě víte maximum.
Ale o milionech lidí to neplatí.
Vědí, že Vietnam existuje,
Ale jsou zahlceni zprávami z televize, novin…
- Ale to jsou vizuální informace.
Podle mě je nutné přinutit lidi
Zamyslet se, co to znamená pro jejich život.
- Vy nechápete, že válka je jedním
Z možných mechanismů společenské změny.
Za určitých okolností, jako třeba teď,
Ve Vietnamu a ve třetím světě,
Je gerilová válka jedinou cestou změny
Společenské struktury.
Pokud dojdete k závěru,
Že podmínky je nutné změnit,
Stává se válka naprosto legitimním
mechanismem společenské změny.
Jako výzkumníci jsme strávili spoustu času
Dokumentací toho, co je třeba změnit.
Děláme pro to ale minimum.
Vietnamci se snaží změnit sebe sama.
A k tomu je nutné vyhnat Američany.
A to vyžaduje tomu nutné násilí a nenávist.
Bez násilí nikoho nevyženete.
Jednou ze sociologických teorií změny
Je konflikt.
V této situaci musíte využít konflikt
Ke změně struktury, která odsuzuje lidi
K ubohému, ponižujícímu a zoufalému životu.
Přičemž oni chtějí žít
V novém světě,
a aby se do něj dostali,
musí válčit.
Věřím v násilné revoluce,
ale jen v násilných společnostech.
Věřím v čínskou revoluci,
ale nikdy bych nekopla jeptišku.
Věřím v latinskoamerickou revoluci,
ale nezastřelila bych svou sestru.
Věřím, že by mohla
vypuknout revoluce v Anglii.
Ale bez střelných zbraní.
A mimo můj život
je mi to jedno.
Vím, že to, co se děje ve Vietnamu,
by mě mohlo zabít, a trápí mě to,
ale je mi jedno, že by to zabilo i sousedy.
Ráda teoretizuji, protože je to reflexe.
Ráda s zlobím, protože se pak cítím angažovaná,
i když nejsem.
A jsem ráda, že jsem v Anglii,
protože se tu snadno zapomíná.
A jsem ráda, že je to snadné…
A tak máme válku ve Vietnamu.
Co bude následovat?
Thajsko, Jižní Amerika, Severní,
nebo nějaký úplný zapadákov.
Ale už se to chystá,
v nějaké maskované chatrči,
plyn, dráty, provazy,
kartónové rakve, kdyby se to zvrtlo.
Vy protestujete.
Já nedělám nic.
Protože kdybych protestoval,
protestoval bych proti zvěrstvům
v sobě samém.
Protestoval bych proti
samotné lidské podstatě.
Chtěl jsem jít domů,
tak jako teď.
Akorát, že z toho mám
maximální potěšení
a minimální bolest.
Vždycky, když vidím v televizi
záběry z bojiště, bombardování,
popálené lidi,
sedím pohodlně v křesle,
mám z toho určité potěšení a vzrušení,
a proto jsem chtěl jít domů,
stejně jako řada jiných.
Protože se díváme,
a nikdo nás neslyší.
Užíváme si bez pocitu viny.
Protože to za nás dělají jiní.
- Bobe, jak dlouho se na to vydržíš dívat,
než ztratíš zájem?
A co kdyby to prošlo těmito dveřmi?